EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Slå på lysene.
- Vær så god. - Mine damer og herrer: Louis C.K.
Tusen takk.
Så dere vet, greia med abort er...
Jeg...
Hør her.
Dette er det jeg mener.
Det jeg tror. Jeg...
Jeg synes ikke at du burde ta abort med mindre du trenger å ta abort.
Og i så fall, så bør du ta en.
Seriøst.
Hvis du trenger en abort, så ta en.
Ikke kødd, liksom.
Og skynd deg.
Å ikke ta abort når man trenger det er som å ikke drite.
Så ille er det.
Det er som å ikke drite. Det mener jeg.
Abort er akkurat det samme som å drite.
Det er 100 prosent likt som det å drite.
Eller ikke.
Eller, det er det, eller ikke.
Det er enten å drite eller å drepe en baby.
Det er kun én av de to tingene.
Ingenting annet.
Hvis ikke du likte å høre at det er som å drite,
da mener du at det er å drepe en baby. Det er det eneste andre alternativet.
Som betyr at du bør holde en plakat utenfor.
Folk hater abortdemonstranter. "De er så høylytte og fæle."
De mener at babyer blir myrdet!
Hva skal de liksom si? "Det er litt ukult.
Men jeg vil ikke være frekk.
Jeg vil ikke ødelegge dagen deres mens de myrder babyer dagen lang."
Jeg mener ikke at det er drap.
Jeg mener, det er det, litt.
Det er litt som å drepe en baby. Litt...
Det er absolutt å drepe en baby. Det er å drepe en hel baby.
Men jeg synes at kvinner burde få lov til å drepe babyer.
Det synes jeg. De burde få lov til å drepe babyer.
Vi får lov å drepe babyer!
La oss ta en dram og drepe noen babyer.
Jeg drepte fire babyer i går. Det var faen meg rått.
Enten eller.
Når folk sier at abort burde være "lovlig, trygt og skje sjeldent".
Hvorfor sjeldent hvis det er lovlig?
Hvis det burde være lovlig, er det som å drite.
Hvis det burde være sjeldent, da mener du det er mord.
Men, igjen, kvinner burde få lov fordi...
To grunner til at jeg mener at kvinner må få drepe babyer.
For det første, livet er ikke så viktig.
Det er det bare ikke.
Det er ikke det.
Folk blir for gira...
på livet. "Å, livet!"
Faen ta deg. Det er ikke så...
Skriv en liste med alt det verste du kan tenke deg. Sånn er livet.
Livet er helt greit. Jeg liker det.
Jeg liker det. Jeg trenger det ikke.
Jeg klarer meg uten.
Men jeg liker livet. Jeg gjør det. Vet dere hvor mye?
Jeg har aldri drept meg selv.
Så mye liker jeg livet.
Nøyaktig så mye liker jeg livet, med en syltynn margin.
Jeg liker det akkurat nok til å ikke begå selvmord.
Men jeg holder muligheten åpen.
Jeg er 49. Jeg har to barn.
Jeg har bladd gjennom brosjyren.
Jeg har vurdert å begå selvmord for å vinne en krangel.
Man bør ikke snakke om selvmord med noen som helst.
Man går til psykologen og de sier: "Har du noensinne vurdert... selvmord?"
Og du sier: "Nei! Fordi hvis jeg sier ja, så trykker du på en knapp
og folk kommer løpende og skriker: Ta ham!"
Man burde kunne snakke om det.
Hele verden består av folk som ikke begikk selvmord i dag.
Det er de som er igjen.
Alle oss som tenkte: "Faen heller, jeg får vel fortsette, da."
Det er interessant det der med livet.
Livet kan være vanskelig, skikkelig trist.
Men man er ikke nødt å til gjøre det.
Man er ikke nødt til noen ting.
Man er aldri nødt til å gjøre noe for man kan alltids begå selvmord.
Hvis de sender deg et brev fra Vegvesenet, "kom inn og..."
"Næhei! Jeg begår selvmord."
Det kan du gjøre. Én gang. Men det er et alternativ.
Selv når livet er vanskelig, velger folk å leve fremfor ingenting.
Selv den aller verste versjonen av et helt forjævlig liv
er visstnok verdt å leve.
Fordi folk lever de livene som bare faen.
Har du noen gang sett en fyr og tenkt: "Han burde begå selvmord. Hvorfor...?"
Når du er ute og kjører og kikker inn i en annen bil og tenker: "Faen...
skulle ønske jeg ikke hadde gjort det.
Bare et glimt var smertefullt, kan ikke tenke hvordan det er å leve det."
Bare en fyr i...
I en mellombrun bil.
Ingen velger mellombrun.
Ingen velger en mellombrun bil. Det er noe de gir deg.
"Er den min?" "Ja, den er din, din taper. Ga deg mellombrun."
De burde ikke lage mellombrune biler. Det er slemt.
Man kikker bort og ser en fyr i en mellombrun bil full av bulker
og med en søppelsekk som dekker vinduet.
Hva stopper hans selvmord?
Hva utsetter det?
Hva forhindrer ham i å avslutte den eksistensen?
Og hva mer må til?
Hva mer må til?
At begge vinduene dekkes av poser? Er det...?
Seriøst, aner dere hvor mye elendighet som er involvert i et slikt vindu?
Hvor mange ulike, elendige øyeblikk som fører til slikt?
"De kansellerte forsikringen min. Jeg knuste vinduet.
Gaffateip."
Her er sannheten: Å rømme løser ingen problemer. Det er sant.
Men å begå selvmord løser alle problemer.
Det gjør faktisk det.
Det løser til og med verdensproblemene.
For deg.
"Du, hva med IS?"
"Begå selvmord.
Da får de ikke tatt deg."
Seriøst, hvis alle som er redde for IS begikk selvmord nå, da taper IS.
Fordi da blir de boende i en verden med folk som gir faen.
"Vi skal hugge hodet av ham!"
"Ok, greit."
"Det er jo ikke gøy nå."
Jeg tror det verste med å bli halshugd...
Hvis...
Det verste ved å bli halshugd er at du ser dum ut like etterpå.
Det er det verste. De løfter deg og du ser sånn ut:
Bare sånt et teit...
De liker nok ikke å halshugge hårløse. De kan ikke løfte dem.
Det er det gøyeste.
De må holde deg slik:
Det er ikke like kult.
Så bare klipp vekk håret på toppen, så trenger du ikke bekymre deg.
Det er første grunn.
Det er den første grunnen til at kvinner burde få drepe babyer.
Fordi livet ikke er så viktig. Grunn nummer to er at det er jobben deres.
Kvinner må bestemme hvem som får leve og ikke.
Det er fordi de er hunnkjønn.
Når det gjelder reproduksjon, er det det hunnen gjør.
De velger ut. De må bestemme.
Vi gir dem det ansvaret når vi knuller dem.
Vi sier: "Her, gjør hva du vil med dette.
Vi sees."
Hun må finne ut om du bør ha barn,
om hun bør ha dem. Det er hennes jobb. Fordi kvinner har dømmekraft.
De har dømmekraft. Det har ikke menn.
Menn har hensikt.
Menn vil bare spraye verden med sæden sin, tåkelegge den.
"Mer av meg.
Mer av meg."
Hennes jobb er å si: "Vi har nok av deg nå.
Nei, nå holder det."
Jeg tror ikke flere trenger det ansiktet.
Jeg har sett faren din og vi går ikke riktig vei."
Hun innser ikke dette før etter dere har knullet.
Det er faktisk da hun innser det, idet du holder på.
Og hun bare: "Den taperen bør ikke formere seg."
Og det er derfor abort er vårt siste forsvar
mot forjævlige folk.
Så vi trenger dem til å abortere alle fæle babyer.
Alle dyr gjør dette. Dyrene gjør det senere.
De føder dem.
Og så tenker de: "Vet du hva? Jeg fryser. Jeg spiser denne her."
"Men når er det i orden? Når burde det være lov?"
Når den er i fitta. Så lenge den er i fitta.
Hvis du har en mann i fitta, så kan du drepe ham.
Dette er ganske grunnleggende.
Man har lov til å drepe folk som går inn i hjemmet sitt.
Så... det er det jeg mener.
Jeg har to barn.
Jeg prøver å oppføre meg rundt dem.
Jeg prøver å endre oppførselen min da.
Jeg har regler hjemme som gjelder meg.
Jeg har en regel om å ikke banne rundt barna.
Det er en regel. Men det forekommer jo.
Det hender noe stressende skjer som gjør at man banner ved et uhell.
En gang lagde jeg middag til barna, og jeg ga datteren min litt suppe.
Og jeg sa: "Her er den jævla suppa."
Men...
Men dere forstår jo at det var en vanskelig situasjon.
Man må lære barna forskjell på rett og galt. Det er forvirrende.
Noen oppdrar barna sine religiøst og det dekker det liksom.
De sier: "Alt dette? Gjør det."
Jeg oppdrar ikke barna religiøst fordi jeg har ikke lyst.
Stå opp på en søndag? Ikke faen.
Ikke faen. La sjelen råtne, barn. Jeg bryr meg ikke.
"Pappa, hvem er Jesus?" "Det angår deg ikke. Legg deg igjen."
Men mine barn, de lever i verden.
Det er mye religion i verden.
Hvis ikke du oppdrar dem religiøst, må du lære dem om religion.
Jeg forteller barna det samme.
Jeg sier at det finnes mange religioner i verden, og de er likestilte.
Men kristendommen er den viktigste.
Det er det jeg sier. De kristne vant.
De er vinnerne. Så oppfør dere deretter.
Gratuler kristne når dere møter dem.
Fordi de vant verden.
Og det er sant.
Vi elsker å fortelle oss selv: "Alle religioner er like mye..."
Nei. Nei, det er de ikke! De kristne vant alt.
For lenge siden.
Tror dere meg ikke? Ok, hvilket år er det?
Jeg mener, kom igjen.
Hvilket år er det ifølge hele menneskeheten?
Og hvorfor?
Hvilket år er det? Bare rop det ut.
Takk. 2016?
Nei, det er 20... Det stemmer.
Det er 2017. Hva er det?
Det er et nummer. Og ikke et hvilken som helst et.
Det må være et viktig nummer.
Fordi vi teller til det, alle sammen, som art.
I tusenvis av år har vi sagt:
"En, to, tre...
Kom igjen, alle sammen! fire...
Kom igjen, Afrika. fem, seks..."
Hva betyr dette tallet? Vi teller dager siden...?
Så lenge det har vært folk?
Eller siden sola gjorde... noe?
Langt ifra.
Det har gått 2017 år siden...? Rop det ut.
Kristus!
Ja. Kristus!
Kristus!
Det stemmer.
Det har gått 2017 år siden Kristus.
Jesus.
Vi teller dager siden Jesus.
Sammen.
Som gir mening hvis du er kristen. Men hva faen er det vi andre gjør?
"Jesus var her."
Alle sammen. Vitenskapsmenn, historikere.
"Jesus."
"Jesus pluss to, Jesus pluss tre, Jesus pluss fire."
Jesus pluss 2017 år, fire måneder og tre dager
er den dagen førerkortet ditt går ut.
Hvordan kan man hevde at ikke de kristne vant?
Det er jo en komplett seier!
Det er ikke en langhelg i oktober.
Nei, de sier: "Tiden fantes ikke før Jesus."
Og hele verden sa: "Ok.
Greit."
Og så sa noen: "Hva med årene før ham?
Det var milliarder. Jeg mener, uendelig med år."
"De går bakover."
"Du vil at vi skal regne brorparten av historien baklengs?
For å ta hensyn til én religion?"
"Ok, greit, vi gjør det, da."
Hele verden. Har du sett nyttårsfeiringer fra rundt om i verden?
De viser alltid hvordan ulike land feirer. Det er litt kult.
Den første er ei lita øy.
Det første stedet som går inn i det nye året.
Det er ei lita øy i Stillehavet.
De holder en seremoni for nyttår hvert år.
Og de går med gress.
For de har ikke pinner ennå, engang. De er i gress-alderen.
De har ikke klokker.
Men de danser.
"2017."
Og så går det verden rundt: "Å, 2017."
"Død over alle kristne i 2017."
Jødene teller i det stille.
Faktisk er det år 5766. Men det er for oss. Vi bare...
Det går fint.
Vi holder tellingen så vi er forberedt når dere gir dere.
Jeg skal bruke deres dato. Vil ikke skape trøbbel.
"Hva med det kinesiske nyåret?"
"Ja, hva med kineserne?"
Neste gang du leverer selvangivelsen...
så skriv "ape" istedenfor årstallet.
Bare skriv "ape".
Se hva som skjer med pengene dine.
Nei. Det er 2017. Det Herrens år...
Klokka Jesus akkurat.
Og de diktet det opp, det er det rareste. De byttet navn på år
som allerede hadde skjedd.
Fordi de årene het jo ikke det.
Dere skjønner det, sant? At år tre...
ikke het "år tre"...
i år tre.
Ingen gikk rundt og sa: "Hei, hvilket år er det?" Det er tre."
"Ja, men jeg er 28.
Hvordan kan jeg være 28...
hvis det bare har gått tre?"
"Å, du skjønner det, du ble født i 24 f.Kr.
Husker du år 0? Før det talte vi jo baklengs."
"Faen. Det var stressende, det. Jeg hatet de åra."
Hvordan var det?
"Hvilket år er det?" "Ti."
"Hvilket år er det nå?" "Ni."
Hva faen kommer til å skje?!
Så jeg vet ikke hva jeg skal si til barna.
Barna mine ønsket seg hund. Så jeg skaffet dem det.
Jeg ga dem en hund. Det var en tabbe, det.
Vi hentet den på dyrebeskyttelsen.
"Ja, du må alltid adoptere."
Hvis du vil ha hund, adopter en.
Ikke få en valp...
fra de fæle menneskene som avler dem på profesjonelt vis.
Du må skaffe deg en mystisk hund...
som har blitt mishandlet
og traumatisert på gata i Puerto Rico.
Og som ikke kan snakke om det.
De vet det aldri.
"Vet du noe om hunden?" "Hun er redd for mynter.
Så vi tror at noen har kastet mynter på henne.
Men ikke noe mer, nei."
Så du henter en helt tilfeldig hund og gir den et hjem med familien din
og ser på mens peronligheten deres åpenbarer seg.
Denne hunden er gal.
Når jeg går inn på kjøkkenet, står hunden der, helt alene, slik:
Så jeg spør: "Går det fint?
Går det fint med deg?"
Barna mine er livredde for den.
Datteren min går for å klappe den og hunden bare:
Hun spør: "Kan jeg klappe henne?" "Nei, det må du aldri prøve."
Så jeg spurte dyrlegen hva jeg kunne gjøre.
Dyrlegen sa: "Hør, det er noe du bør vurdere."
Jeg tenkte: "Vær så snill, si 'avliv hunden'.
Si at hunden må avlives."
Men hun sa ikke det. Hun sa...
Hun sa: "Jeg tror du bør vurdere Prozac... til hunden."
Jeg sa: "Seriøst?"
Hun sa: "Ja, det funker. Det roer hunden ned.
Men det er en stor avgjørelse, du bør tenke over det."
Jeg sa: "Stapp fire i ræva hennes nå."
Hva er det å tenke på?
Jeg gir faen i hva hun opplever.
Bare fiks det.
Gi henne heroin.
"Kom igjen, bisken."
"Jøss, så rolig hunden din er."
"Det koster bare 400 dollar dagen å holde henne slik."
Jeg var ikke alltid slik. Jeg pleide å elske dyr.
Jeg bekymret meg for dyr.
Dyr overalt.
Da jeg var 20: "Har alle verdens hunder det fint?
Det håper jeg virkelig."
Men jeg er 49, jeg har to barn nå.
Vet du hva som skjer? Bekymringssirkelen blir mindre.
Jeg har fire nevøer. Er ikke glad i noen av dem.
Faen ta en hund.
Dere vet de reklamene på TV om mishandlede dyr?
De viser deg en hund som mangler et øye, og han klynker.
De er alltid våte.
Jeg tror de spyler dem før de filmer.
Hunden sier:
Og stemmen på filmen sier: "Se på disse hundene.
Disse hundene blir slått hver eneste dag.
Send oss penger så vi kan stoppe dette."
Gir dere hundene juling?
Hvordan kan mine penger hjelpe?
Har dere sett den hvor de viser en skikkelig trist mann?
Han holder en plakat hvor det står: "Ja, ok."
Og så sier han: "Denne meldingen drepte datteren min."
Fordi noen sendte en melding, "Ja, ok," og kjørte på datteren hans, som er fælt.
Men kanskje de svarte på en melding som sa: "Kan du drepe den ungen?"
Så de bare...
skrev tilbake og gjorde det.
Jeg sier ikke at det gjør saken bedre.
Men vi har ikke hørt den andre siden.
Jeg spiste frokost med barna her forleden og vi lyttet til radioen.
Vi hører alltid på NPR fordi vi er bedre enn deg.
Og...
Så vi lyttet til NPR mens vi spiste frokost.
Og de snakket om noe hvor de gjentok denne frasen:
De sa: "Benektere av 11. september." De sa det om og om igjen.
"Benektere av 11. september."
Og datteren min sa: "Hva betyr det?"
Jeg sa: "Det er en gruppe mennesker som mener at 11. september ikke skjedde."
Og hun sa: "Å, ja. Jeg trodde de mente ni 11-benektere."
Hun trodde de mente ni mennesker som ikke trodde på våset om tallet 11.
Bare en liten gruppe, altså. Ni stykker.
Men de ble hørt på radio.
De snakket om dem på radio fordi de er beinharde.
De demonstrerer daglig.
De er ni 11-benektere.
De står utenfor Det hvite hus og sier: "10, 12, 13, heter det!
Jeg og de åtte vennene mine vet det!
Vi er ni 11-benektere.
Vi vet at 11 er et fjollete tall...
påtvunget folket av staten.
Hvorfor har vi 11?
Når vi har 13...
og 14 og 15...
16, 17...
faen meg 18 og 19...
men vi har ikke en én-ten.
Hva skjedde med én-ten?
Myndighetene tok én-ten
og erstattet det med noe faenskap de kaller 'elleve'.
Vi er de ni som benekter det.
Herr president, gi oss tilbake én-ten!"
Jeg prøver ikke å fornærme kinesere med denne stereotypen.
Men...
"Det stemmer, jeg er kineser.
Jeg er fra Beijing.
Jeg har bodd i Shanghai.
Jeg er kinesisk som bare faen.
Spisepinner og alt det der."
Greit.
Jeg beklager.
Her er saken...
stereotyper er skadelige.
Det er sant. Men stemmene er morsomme.
Så jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg liker å parodiere.
Men det er fornærmende, så jeg gjør det hjemme. For barna.
De likte det. De visste ikke at det gjaldt rase.
"Vær den snille mannen."
"Skal jeg være den snille mannen, vesla?"
"Vi elsker ham."
"Han elsker små hvite jenter. Kom, så spiser vi eggerøre."
Så ble de store og jeg sa:
"Ikke snakk om den snille mannen på skolen.
Ikke si det til læreren."
Barna mine går på offentlig skole i New York.
Og de... Greit.
Så send barna deres dit, da.
Jada, det er bra. Å lære dem hvordan livet egentlig er.
Lærerne imponerer meg mest fordi...
Her er det verste ved dette landet, det finnes ikke et mer hederlig yrke
enn å være lærer i den offentlige skole. Nei, nei. Dere kommer ikke til å like det.
Dere vil ikke like det jeg skal si.
Ikke klapp til noe jeg sier. Dere kommer bare til å angre.
I et demokrati kan du ikke bidra mer hederlig enn som lærer.
Og her til lands, de som gjør det, de er faen meg tapere.
De er noen jævla lavmåls tapere.
Og alle vet det, men allikevel fortsetter de.
Nye folk velger å undervise hver dag, selv om de vet hvor forjævlig det er.
De blir fortalt dette.
"Hei, hva slags jobb er dette?"
Og de svarer: "Ok, dette er det du må gjøre.
Du må få barna til å forstå matte."
"Har de lyst til å lære matte?" "Nei, det vil de ikke.
Du må undervise dem mot deres vilje.
Mens de eksploderer seksuelt og slår hverandre helseløse."
"Hvem er disse barna?" "Bare de som bor i nabolaget."
"Hvor mye får jeg betalt?" "Cirka 10 dollar hvert fjerde år."
"Hva om jeg blir flink? Hva skjer da?"
"Ingenting skjer.
Ingen legger merke til det, du får sparken og dør alene."
"Ok, jeg kan prøve det i 25 år."
Datteren min lærer om gresk mytologi.
Og hun stiller meg spørsmål.
"Pappa, hvem var moren til Akilles?"
"Det vet vel for faen ikke jeg. Ikke spør."
Jeg vet ikke hvem moren til Akilles var. Ikke si det!
"Det er nymfen Tetis." Ingen bryr seg.
Hun lurte på Akilles, det var interessant.
Jeg skal si det, men først historien om Akilles.
Akilles var en baby, en gresk baby.
Og... han forble ikke det.
Men da han var en gresk baby,
tok moren hans, som var en gudinne, ham med til elven Styx,
som går gjennom Hades, de dødes rike.
Og hun dyppet ham i elva fordi vannet var magisk
og beskyttet deg fra all skade.
Du kunne ikke skades. Det var som et skjold, ok?
Så hun dyppet ham i vannet for å beskytte ham.
Men hun holdt ham fast i hælen.
Det er en viktig detalj.
Holdt ham i hælen, som er en rar måte å holde et barn på.
I hælen.
Prøv å holde en baby i hælen mens du dypper ham i en elv.
Den babyen ser du aldri igjen.
Det er sånn man blir kvitt babyer.
"Jeg mistet babyen i vannet.
Jeg prøvde å vaske ham og han falt i elva.
Beklager, frk. Akilles, jeg mistet babyen din.
Du sa jeg måtte holde ham i hælen.
Jeg glapp ham."
Mora til Akilles hadde meksikansk barnepike.
Det er en mindre kjent karakter i Iliaden.
Uansett...
moren hans, hun klarte å holde fast, fordi hun var gudinne.
Hun var grepets gudinne.
Og hun holdt ham fast.
Og slik ble han beskyttet, bortsett fra hælen.
Det er det vi kaller en "akilleshæl", det eneste stedet du kan såres.
Alle har en akilleshæl.
Akilles sin akilleshæl var hælen hans.
Bokstavelig talt.
Uansett, så min datter spurte:
"Hvorfor dyppet hun ham ikke igjen?
Hun kunne jo bare ha dyppet ham igjen mens hun holdt ham i det andre benet."
Jeg mener, elva var jo rett der.
Hadde de et skilt som sa: "Ett dypp per gudinne?"
Har du aldri malt påskeegg? Det er ikke så vanskelig.
Man dypper det, så bytter man grep og dypper det igjen.
Smart unge. Jeg ble stolt.
Men samtidig tenkte jeg: "Hvem ga deg rett til å dømme henne?"
Det plaget meg.
Fordi dette er det jeg lærer av denne historien:
Hvis du er forelder, så er det aldri nok det du gjør for de småjævlene.
Det er aldri nok.
Det er allikevel din skyld.
Hvor mye mer vil du at en mor skal gjøre?
Hun dyppet barnet sitt i magisk vann som beskyttet 99 prosent av kroppen hans.
Har han ikke litt ansvar selv?
Han kunne jo bare gått med store sko og vært litt forsiktig.
Men neida, han vandrer rundt i åpne sandaler.
Og med sverd, og kjemper mot hele verden.
"Jeg er Akilles fordi mamma dyppet meg."
Endelig treffer noen ham i hælen, og han sier: "Mamma!
Takk for den, mamma."
"Hva er det, Akilles?" "Mamma dyppet ikke hælen min.
Hun er så dum. Hun ødela alt."
Faen ta deg, Akilles, din greske jævel.
Jeg hater måten folk snakker om mødrene sine.
Jeg så på fotballkamp,
og en fyr scoret masse poeng og alle ble gira.
Så de spurte ham om det etter kampen.
Og spilleren sier: "Mamma døde i fjor,
men jeg vet at hun så på kampen fra himmelen i kveld."
Og jeg ville bare si til ham: "La moren din få fred.
Hvordan våger du. Hun er død."
Jeg mener, når er du ferdig med barna dine?
Når er du ferdig med de jævla ungene?
Til og med etter du er død må du gå på kampene deres?
La moren din få fred.
Hun gjorde jobben sin. Hun oppdro deg, og det kostet henne livet.
La henne nyte himmelen. Vil du ikke at hun skal det?
Er det ikke det du vil? At din mor skal nyte himmelen.
Stakkars kvinne. Englene sa:
"Vi skal på fest. Har du lyst til å bli med?"
"Jeg kan ikke, jeg må se sønnen min spille.
Han blir lei seg hvis ikke.
Ok, gå... Han kan ikke høre meg. Hvorfor gjør jeg dette?"
Jeg tror at når folk dør, så har de gjort jobben sin.
Og du burde glemme dem. Det synes jeg.
Fordi vi gir døde folk altfor mye å gjøre.
"Passer du på meg?" "Ja, jeg ser alt sammen."
Du vet når man ser et gammelt par som har vært gift i 60 år?
Alle elsker de historiene.
Den type folk som blir applaudert basert på livets matte.
"Hvor lenge har dere vært gift?" "Seksti år."
Er ikke det automatisk bare flott?
Hvordan vet du det? Du vet bare hvor lenge de har vært gift.
Hver morgen i 60 år har han sagt at jeg er helt forjævlig.
Men la oss si at de er lykkelige, ok?
De elsker hverandre. De har vært gift i 60 år.
Det er lenger enn folk flest ønsker å leve.
Og de har vært sammen så lenge.
Og nå er de et gammelt par. Og de går på tur sammen.
Du vet når du ser to mennesker...
De trenger ingen andre, bare de to.
Dette er begge to. De bare går.
De går alltid steder ingen andre går. Det er søppel der.
Lastebiler.
Han går i en dress i en farge som ikke finnes.
Hun går i en trekantkjole, som om et barn tegnet den.
Det er bare en kjole med bilder av frukt.
Ingen bryr seg.
De går hver eneste dag.
- Det er kaldt. - Ja, det er kaldt.
Skal vi på butikken og kjøpe en kjeks?
Ja, la oss gå og kjøpe en kjeks.
Og så en dag, vanligvis dør mannen først.
De er ute og går og han:
Og hun sier. "Richard!"
"Richard!"
Og så dør han.
Så nå er det bare henne. Bare Rose.
Og hun er alene. Og nå står hun bare hjemme, slik:
Av og til blir Rose hentet, fordi det er bryllup.
"Kom, Rose. Nadine skal gifte seg i dag.
Din... Nadine... Det har ikke noe å si, bare kom.
Kom. Kom, for faen.
Faen!"
En vil bare dytte henne...
Hun lever i ti år til. Ti år etter Richard døde.
Og så ti år senere, nå ligger hun i en seng.
Hun holder på å dø.
Noen sitter med henne, på mobilen.
Så Rose holder på å dø og hun sier:
"I det minste får jeg være med Richard... for alltid."
Hvor fikk hun den ideen fra? Hvor?
Jeg har sjekket.
Ingen religion sier
at når du dør, kan du gå og ødelegge himmelen for ektefellen din.
Hvorfor er det rettferdig?
Hvem får lov...?
Richard har vært død i ti år.
Han har vært i himmelen i ti år.
Og noen går bort til ham og sier: "Du, kona di kommer."
"Hva?
Unnskyld. Hva var det du sa?"
"Ja, Rose døde. Hun kommer om 20 minutter.
De må bare spyle henne og feste vingene først.
Og så skal dere være sammen for alltid."
"Vent nå litt. Faen heller.
Du sa dette var himmelen. Hvorfor...?
Jeg har fått meg kjæreste her. Jeg vil ikke..."
"Hun er ditt livs kjærlighet." "Hun er ikke min døds kjærlighet, dust."
Det er sånn det er med ekteskap. Det er store greier.
Jeg var i et bryllup her forleden. Et homofilt et.
Jeg har vært i mange homofile bryllup, og det er ikke sant.
Det er ikke sant i det hele tatt. Men jeg var i ett.
Men... jeg går ikke i bryllup, vanligvis, fordi jeg liker dem ikke. Jeg hater dem.
Ikke inviter meg. Jeg synes det er frekt å invitere folk i bryllup.
Ingen har lyst til å gå. Du lager en fin invitasjon
og folk sier: "Faen, dette suger!"
"Her er forslag til steder du kan overnatte..."
"Flott. Jeg får bo på billighotell...
i Reading i Pennsylvania.
I tre dager.
Fordi dere vil være gift i noen år.
Ingen har lyst til å se det.
Ingen vil det.
Alle er i et helvete. Det er det det vil si å være med noen.
Enten er du alene eller så er du i et helvete.
Det dekker 100 prosent av alle mennesker.
Jeg kan se det er noen unge par her som tenker: "Nei, vårt er flott.
Det er skikkelig bra."
"Faen ta deg. Hvem tror du at du er?
Det har bare ikke blitt et helvete ennå."
Så arrogante. "Nei, jeg tror vi har funnet ut av det."
"Ja, ok, dere er verdens første."
Selvfølgelig blir det et helvete. Det er som å gå på skrekkfilm,
og de første minuttene tenker du: "Det kommer til å gå fint."
Nei, de kommer til å dø.
Og du kommer til å hate den personen du elsker nå.
Det er sånn det funker. Kjærlighet pluss tid minus avstand er lik hat.
Sånn er det bare.
Jeg sier ikke at dere ikke må prøve. Prøv.
Det er den beste delen av livet, kjærligheten.
Men ikke bli grådig og forvent at den skal vare.
Ikke bli overrasket over at sommerfuglen døde da du skjøt den.
Bare forelsk deg, rot det til.
Det går til helvete, du innser det for sent.
Så gråter du mye og går videre. Det er den beste delen av livet.
Det er det. Jeg har alltid elsket kjærligheten.
Favorittdelen min av livet er å møte noen og tenke: "Fy fader!
Den personen der!" Den følelsen er så god.
Hvorfor i helvete skulle den gode følelsen
vare i årevis, hele livet?
Det er galskap å forvente det.
Det er en liten ting man klarer å fange.
Og så råtner den og dør. Det er bare sånn det er.
Det er som de i parken som blåser såpebobler.
Og noen ganger lager de en diger en og alle roper: "Ja!
Faen. Ok, det var alt."
Du står ikke over den og sier: "Løgner!" Du blir ikke sint på såpeflekken.
Det blir et helvete. Det gjør det.
Og alle de innvikla detaljene. Jeg var nylig i en e-post-krangel.
Har dere vært med på det? Noen av dere krangler på e-post nå.
Dere vet, en e-post-krangel. Ikke på melding.
På melding er det slik: "Faen ta deg."
"Ja, faen ta deg."
"Pikk."
"Drittsekk."
Sånn krangler man på melding.
På e-post krangler man slik: "I juni, da jeg fortalte deg om problemet,
så ble jeg veldig skuffet over at du ikke lyttet til meg."
Du vet, de e-postene som man jobber med hele natta.
Som om det er sluttinnlegget i en drapssak.
Den er så viktig, den e-posten din.
Du komponerer den som du er Beethoven og du heller vann over hodet
og blir døv, og... fortsatt skriver du på den.
Og så sender du den til noen.
"Kan du lese og se om jeg kan sende denne?
Begynn på bunnen."
Og så sender de tilbake: "Jeg endret på et par ting."
"Å, takk. Det var virkelig det jeg ville si. Men..."
Så sender du den til noen andre og de sier:
"Jeg ville ha fjernet 'dra til helvete, din pikk', det overskygger poenget."
Og du tenker: "Ikke faen."
Og så sender du den.
Og du tenker:
Og så føler du deg bra. "Endelig fikk jeg sagt det. Endelig."
Og så har du en fantasi om at de sitter og leser den mens de tenker:
Alt var min skyld!
Så går det litt tid, og du har ikke fått svar,
men du vet at det er fordi du trollbandt dem.
Og du bestemmer deg for å lese e-posten. "Jeg skal lese den e-posten jeg sendte."
Finnes det en eklere oppførsel
enn å lese de e-postene man allerede har sendt?
Finnes det noe mer "klø deg i ræva og lukt på fingeren" enn det?
Jeg gjør det hele tiden.
Så jeg gjorde det. Jeg var i en e-postkrangel.
Og...
Og jeg kikket under "sendt".
Nå er det hugget i stein. Det kan ikke endres.
Jeg innså at jeg hadde glemt å slette noe fra toppen av e-posten.
Det stod: "Dette er det nyeste utkastet. Hva synes du?"
Så nå er resten bare dritt.
Bare dritt!
Fordi hun vet at jeg har brukt skribenter og fokusgrupper.
E-posten trenger en rulletekst av medvirkende.
Godkjent av mor og søster.
Jeg vet ikke. Men kjærligheten er verdt det.
Den er verdt det. Virkelig.
Jeg har jaktet på kjærligheten hele livet.
Til og med da jeg var liten, elsket jeg jenter.
Da jeg var 12, oppdaget jeg at jenter bare er best.
Jeg ba dem ut på ting. Jeg gikk bort til dem og spurte.
Jeg var fryktløs.
Jeg spurte jenter jeg likte: "Vil du gå ut med meg?"
Og hun svarte: "Nei!"
Fordi man skulle jo ikke spørre.
Vi hadde jo et system.
Døtrene mine sier at det fortsatt er sånn.
Det er en greie hvor gutten spør vennen sin...
om å spørre hennes venn om å spørre henne
om hva hun ville ha sagt...
hvis han spør henne ut.
Hvordan kan barn denne gammel-engelske metoden?
12 år gammel gutt:
"Vennligst be pikens venn komme hit.
Hvis jeg ber henne tilbringe tid med meg...
hva blir svaret hennes?"
"Absolutt, milady tilbringer gjerne en ettermiddag med Dem, sir,
om De gjør Deres ønsker kjent for henne."
"Hvor utmerket.
Kan jeg fingre henne?"
"De er vågal, sir.
Og ja, De får fingre henne."
"Da skal jeg fingre henne."
Uansett, jeg benyttet meg ikke av det. Jeg bare spurte dem direkte.
De sa alltid nei.
Helt til Rachel. Rachel var den første som sa ja.
Jeg spurte om hun ville gå på ball med meg i 8., og hun sa ja.
Mitt livs lykkeligste øyeblikk, til den dag i dag.
Aldri opplevd noe bedre.
Uansett, Rachel sa: "Ja, jeg vil på ball med deg."
Så vi gikk på ballet.
Jeg var 13. Første gang jeg var ute med ei jente.
Etter fem minutter spør hun meg:
"Går det greit at jeg danser med Jeff?"
Jeg svarte: "Ok."
Fordi hva visste vel jeg? Jeg var 13.
Hva skulle jeg si? "Går det greit at jeg danser med Jeff?"
"Nei, det gjør det ikke.
Hva faen tror du vi gjør her, Rachel?
Vet du hva? Hent sakene dine. Vi går.
Hold kjeft, Rachel. Jeg mener det."
Jeg visste ikke noe av det da.
Så jeg sa: "Ok", og hun danset med Jeff.
Og klinte med Jeff og dro med Jeff.
Sånn gikk det.
Og jeg lærte...
Den fyren Jeff... Dette er sant.
Han er kvinne nå.
Det var det som skjedde. Det er sant.
Jeg var på Facebook og så etter folk, og han er kvinne.
Og hun har en hel blogg på Facebook om å bli kvinne.
Jeg satt oppe hele natta og leste. Jeg gråt, det var så fint.
Jeg tenkte: "Dette er ufattelig."
Og så på slutten er det et bilde av henne med hår.
Og hun skrev: "Jeg har ikke endret meg. Jeg har alltid visst hva jeg var.
Jeg har visst jeg var jente siden jeg var 6 år."
Da jeg leste det, tenkte jeg: "Hvorfor stjal du jenta mi, da?
Du visste det? Din jævel! Faen ta deg, Jeff!
Faen ta deg og din reise. Jeg bryr meg ikke lenger.
Hurra for transseksuelle, men faen ta deg fordi du er et rasshøl.
Som ble ei fitte. Det var det som skjedde."
Jeg misunner transseksuelle, virkelig.
Det er et vanskelig liv, men jeg misunner dem
fordi de skjønte hva som var galt og fikset det.
For en flott gave, å skjønne hva som feiler deg.
Hvem andre vet sånt?
Det er bare en gjørmete "jeg har ingen anelse!"
Jeg ville gitt millioner for å kunne innse:
"Å, jeg er ei ugle. Det er det som er galt.
Jeg må bare blunke sakte og spise en mus."
Fordi livet er forvirrende.
Jeg er 49 år og jeg har ikke funnet ut hva identiteten min er.
Jeg er fortsatt forvirret.
Jeg får nye følelser og det plager meg. Jeg liker ikke nye følelser.
Jeg vil vite hva jeg liker, få det, og så dø. Det er det jeg vil.
Jeg har et rart forhold til en film som går på kabel-TV.
Den heter Magic Mike. Har dere sett den filmen?
For de av dere som ser dette på opptak mange år frem i tid,
så var Magic Mike en film om mannlige strippere
med Matthew McConaughey og Channing Tatum.
Og landet var helt annerledes da denne filmen kom ut enn der du er nå.
Men uansett...
Det var noe helt annet på gang.
Dette bygget finnes ikke lenger.
Men...
Du ser på dette på en støvete ting og alt er i ruiner.
Og du ser på dette.
Jeg vet ikke hvorfor du ser på dette av alle ting.
Men når livet var enkelt, så lagde vi filmer som Magic Mike.
Det er en hyggelig film om menn som stripper.
Og hver gang jeg kanalsurfer og den er på, så stopper jeg.
Og så ser jeg hvem som er tøffest av meg og filmen.
Jeg ser på den fordi det er en god film,
regissert av Steven Soderbergh, han er flink.
Så jeg blir engasjert, jeg følger med på historien, og så stripper de.
Og så begynner jeg å få disse følelsene.
Jeg blir varm i ansiktet.
Først blir jeg litt fiendtlig, helt uten grunn.
Jævla...
Men det er en del jeg virkelig liker.
En favorittdel av Magic Mike, så jeg venter alltid på den.
Det er den scenen hvor Matthew McConaughey kledd i lærbukser, uten skjorte, sier:
"Loven sier at dere ikke kan røre.
Men jeg tror jeg ser mange lovbrytere der ute."
Liksom...
Det er perfekt.
Måten det ruller ut av ham: "Jeg tror jeg ser mange lovbrytere der ute."
Det liker jeg godt.
Jeg liker det.
Så når de viser filmen på TV, tenker jeg: "Ok, jeg ser til han sier det."
Og så sier han det, og jeg tenker: "Faen, det er så bra!"
Jeg liker det.
Så mye liker jeg det: Jeg parodierer sjeldent,
men jeg klarer den fordi jeg tenker på det hele tiden.
Jeg går rundt hjemme og sier: "Loven sier du ikke kan røre.
Loven sier du ikke kan røre."
Og så går jeg bort til hunden min: "Men jeg ser mange lovbrytere her."
Jeg liker den delen.
Etter det, kommer det mange strippere.
Matthew McConaughey og alle stripperne. Channing Tatum kommer ut slik:
Og så blir jeg helt: "Faen!" Og så må jeg stoppe.
Jeg begynner å få en følelse.
Det er ikke en ståpikk.
Det er ikke ståpikk.
Men jeg kan føle at pikken min begynner å snu seg litt.
Dere vet når pikken begynner å brette seg ut?
Som en bassengleke man holder på å blåse opp.
Skrukkene begynner å rette seg ut, den tar form. Litt sånn:
Det første tegnet...
Pikken min våkner.
Hva gjør dere her?
Jeg har aldri sett hele filmen. Jeg har aldri sett hele Magic Mike.
Fordi jeg vil ikke se den. Jeg vil ikke se slutten av Magic Mike.
Jeg vet hva slutten av Magic Mike er.
Jeg er ganske sikker på at jeg er homofil på slutten av filmen.
Ganske sikker på det.
Jeg vil ikke se slutten. Jeg vil være slik jeg er.
Vet dere hvorfor? Fordi jeg er 49.
Jeg vil ikke bli homofil nå.
Dette er ikke en versjon av meg som kommer til å ha det gøy
som den nye homofile fyren.
Så ikke faen.
Og det er min rettighet, forresten. Fordi det handler om meg.
Om mitt liv.
Jeg ville aldri diskriminert noen for å være homofil.
Aldri i livet. Men jeg har all rett til å undertrykke
og diskriminere mot min egen, mulige, kommende homofili.
Den har jeg lov til å voldelig trykke ned.
Som om den var en fyr jeg prøver å tvinge til å suge meg.
Og dere vet, jeg er ikke seksuelt tiltrukket av menn.
Bare Matthew McConaughey og Channing Tatum.
De to der? Faen.
Faen, seriøst.
Matthew, med sin læraktige hud.
Han sier:
Bare...
Så jævla sexy.
Og Channing, med sitt litt dumme uttrykk.
Bare, fy fader.
Jeg liker det.
Men menn, generelt sett, liker jeg ikke. Vet dere hva jeg tror?
Jeg er bare homofil for de beste.
Jeg er øverste hylle-homofil.
Jeg er ikke butikk-homofil, skjønner?
Ikke interessert i de som er laget for alle.
Jeg går ikke på JCPenney for å suge pikk.
Jeg skal på Neiman Marcus og få den beste av de beste.
Platinum-pikk.
Den beste.
Den beste pikken.
Fordi jeg kan prøve den beste av alt.
Hvis det er best, så prøver jeg.
Jeg liker ikke konjakk.
Jeg ville aldri kjøpt en flaske Hennessy til meg selv.
Men jeg har ikke smakt den beste konjakken.
Hvis noen sa: "Har du lyst til å prøve denne konjakken?
Denne konjakken var 500 år gammel for 300 år siden."
"Ja, den vil jeg ha!"
Hvis noen ber meg ut på en kenyansk restaurant,
jeg vil jo ikke det. Jeg vet hva slags mat jeg liker.
Hvis noen sa: "Dette er den beste kenyanske restauranten.
Det tar seks måneder å få bord her.
Men jeg kan ordne det. De flyr inn levende skilpadder.
Og du spiser dem ved å bite av dem hodet mens de ennå lever.
Og hver skilpadde du spiser er den siste av sin art."
Jeg vil ha den skilpadden.
Jeg skal ende hans folk med min munn.
Det beste!
Hvis noen sa: "Vi har en fyr her, han har den beste pikken.
Verdens beste pikk.
Pikken hans har trukket i olivenolje siden han var 5 år.
Vi har ikke matet ham annet enn smør og peniser hele livet.
Han har den beste pikken, og du kan suge ham nå."
"Ok, få se den.
Kan jeg få se den?
Kan du ta den ut?
Faen. Så fin. Herregud.
Det er min nye favoritt-ting. Faen, jeg burde ikke ha sett.
Kom nærmere, jeg vet ikke hva jeg skal gjøre, men kom nærmere."
Jeg tror at på det tidspunktet så tar du den i munnen.
Hvis du ser på verdens beste pikk,
og du ikke er sikker på at du vil suge, så legg den i munnen.
Og så kan du bestemme deg. Bare i 20 sekunder.
Det er lenge. Det er 20 sekunder.
Det er lenge å ha en pikk i munnen som du ikke er sikker på.
Hvis du har pikken i munnen i 20 sekunder, da bestemmer du deg ikke.
Tjue sekunder.
Jeg skal vise dere. Dette er 20 sekunder med en pikk i munnen.
Jeg bestemte meg for å ikke suge den pikken.
Som har vært i munnen min hele dagen.
Jeg liker ikke pikk. Derfor er jeg ikke homofil.
Det er virkelig grunnen. Jeg synes peniser er ekle.
Rent personlig. Jeg vil ikke ødelegge noe du liker.
Jeg har alltid hatet peniser. Jeg hatet min fars penis. Det er sant.
Jeg gjorde det.
Når du er en liten gutt, så får du se din fars pikk.
Hvis du går på restaurant, så ser du nok din fars pikk.
Jeg burde forklare, sant?
Det høres ut som jeg har en rar far.
"Ok, vi går ut for å spise. Ta en titt."
Nei, hvis du går på restaurant med familien din,
når du må tisse, så tisser du med faren din hvis du er gutt.
Hvis du går på kamp med faren din...
De hadde aldri pissoar. Det var bare et trau.
Og de små guttene og mennene står der sammen.
Og mennene står der bare:
Men de små guttene er bare så høye.
Og pikkene er rett foran oss.
Bare fæle, pissende pikker.
I begge retninger, på rad og rekke.
Og faren min hadde den verste pikken. Den verste.
Fordi... For det første er han meksikansk.
Det er sant. Faren min er meksikansk. Jeg er ikke det.
Jeg er ikke meksikansk, faren min er det.
Bare fordi en meksikaner pulte mamma i årevis, betyr ikke at jeg er meksikaner.
Det betyr bare at hun er ei hore.
Men uansett... pappa...
Faren min hadde en meksikansk, katolsk,
ikke-omskåret, rå, ekte...
lokaldyrket, frittgående meksikansk pikk.
Den var så grunnleggende.
Den var som en søtpotet på torget, som stakk ut som en tamarind-belg.
Og tisset sprutet ut.
Jeg sa: "Pappa, åpn pikken før du tisser."
Det er som å pisse ut av hjørnet til et putetrekk.
Pappa har hatt et rart liv.
Også.
Da jeg var 10 år, ble foreldrene mine skilt og pappa ble jøde.
Jeg mener, han konverterte...
til jødedommen. Han ble ikke bare til en jøde.
Dette skjedde ikke:
Han...
konverterte til jødedommen.
Og jeg hadde noen jødiske venner.
Og jeg visste at de hadde små, klippede pikker. Ryddige små...
Og så husket jeg min fars alligator-klo-penis.
Jeg hater peniser.
Det er derfor jeg ikke er homofil. Menn er helt ålreite.
Jeg kunne hatt guttekjæreste.
Hver gang jeg hører noen si "guttekjæresten min",
tenker jeg: "Jeg vil ha guttekjæreste."
Hvorfor kan ikke jeg ha guttekjæreste?
Jeg vil ha en stor, høy guttekjæreste.
"Det er guttekjæresten min.
Jeg er sint på guttekjæresten min.
Jeg får gå med jakken hans, den er for stor.
Dette er kjæresten min sin jakke.
Jeg føler meg trygg."
Jeg vet at jeg ville likt å ha en stor fyr som var min.
En som kommer opp bak meg, slik: "Hei."
Jeg vet at det ville vært fint.
Men for å få alle de godene,
så må man tåle å få en pikk opp i ræva.
En hard pikk som gnurer...
"Å, faen.
Jeg ville bare gå med jakka di."
Takk, dere. Kjempebra publikum.
Tusen, tusen takk.
Tekst: Lise McKay